-Tänka sig att jag har en headhunter! -Chefsrekryterare.
Ursäkta. Jag vill veta vad som finns där ute.
-Vad söker du? -Jag vet inte riktigt.
Jag har haft samma tjänst i över 20 år. Det är enformigt.
Jag börjar bli gammal och vill ha en ny utmaning.
Det finns mycket att välja på. Jag har gått ner nio kilo också...
Det är aldrig för sent att börja på ny kula.
-Kanske... -Jag tänkte...
Är det inte bättre att ta vara på det man har?
Om man förlorar det har man kanske ingenting kvar.
Då kan man bara älta sin ånger och vänta på att dö.
Jag undrade bara vad som finns där ute...
Tänk om det inte finns nåt där ute.
Det var bara en tanke.
Jäklar! Är det här granit? Det ser ut så.
En ovanligt fin detalj i ett så billigt, nyrenoverat hus.
Slät och rejäl granit...
Den som renoverade det är huset har gjort ett jävla bra jobb.
Ska ni lägga ett bud? Det ska jag.
-Robert? -Är du mäklare?
-Sluta med det där. -Vad då?
Sluta snacka om att lägga bud. Du har gjort ett fint jobb.
-Men låt mig sälja det. -Det säljer sig självt.
-Det säljer sig självt! -Sluta. Det är oprofessionellt.
-Har du fått några bud? -Jag hör av mig.
Jag har ett bud åt dig, snygging... Då menar jag inte visavi huset.
-Lägg av. -Det var bara en liten ordvits, Vic.
Släpp loss lite. Du älskar ju sånt!
Du skämmer ut dig, Robert. Stick.
Om jag hade velat få kulorna krossade hade jag kunnat stanna hemma.
Hur mår du egentligen, Robert?
Jag retas, skojar, spexar lite... Vi ses sen, då.
Kul att se dig igen. Hoppas att du får nåt bud.
Har ni sett graniten i köket? Riktigt jäkla snyggt.
-Hej. Robert DuFresne. -Varsågod och sitt, mr DuFresne.
Robert...Rob.
-Nej, inte Rob. Jag heter Robert. -Robert.
Hej.
Herregud...
Frances? Robert?
-Vi har problem med tillit. -Ja.
-Du kan lita på mig. -Hur skulle jag kunna göra det?
Jag vill försöka hitta verktygen för att du ska kunna lita på mig igen.
Okej...
Vad krävs det för att nå dit?
-En tidsmaskin, kanske... -Det där hjälper inte. Eller hur?
Om jag nånsin ska kunna lita på henne igen-
-behöver jag få reda på varenda liten detalj-
-om hennes otrohet med den där franska jävla idioten.
Hur skulle det kunna hjälpa?
Jag vill inte tro att jag vet sanningen och sen fem år senare-
-bli översköljd av en skithög av lögner.
Berätta varenda liten detalj nu.
Okej. Först och främst är han inte fransman.
Lägg av. Allvarligt? Jag pratade ju med honom på telefon.
"Hur fick du mitt nummer?"
Ska vi verkligen börja med att ljuga?
Jag väljer att släppa det där. I det stora hela...
Hur... Ska du ställa frågor, eller?
Eller ska jag bara...
...beskriva det för dig?
-Hur många gånger? -Vad?
Du vet vad jag menar.
Hur många gånger hade du samlag med hans franska penis?
30...32 gånger...
Vad fan?!
-Hade ni sex 32 gånger?! -Hur ska det här hjälpa?
Jag hade föreställt mig en siffra.
Den var fan inte 32 - den var mycket mindre!
-Vad hade du föreställt dig, då? -Två! Herregud... 32 gånger?!
Det var under en lång period. Och ett tag hände ingenting-
-för att jag visste att det jag gjorde var fel.
-Jag vill inte höra mer! -Vad ska jag göra?
Det här var för många detaljer!
-Jag slutar gärna. Det här är ju... -Har du sagt att du älskar honom?
Nej, det har jag inte.
Så... Vad vore bäst nu...?
Du får inte uttrycka åsikter men ur kliniskt perspektiv...
Jag menar, rent medicinskt...
Låter det inte som om de knullade jävligt mycket?
Det låter som om de knullade jävligt mycket.
Nej! Varsågod...
Vad gör du, Robert?
Jag behöver egentid.
Jag tryckte på fel knapp. Tryck på "stäng", tack.
Ursäkta. Min fru och jag har problem som innefattar otrohet...
Hon knullar en fransman.
En annan sak om Robert... Fan ta honom.
Han är ett rasande monster som vägrar se din sida av saken.
Monster går inte med på parterapi.
Ska väggfärgen vara beige eller krämfärgad...?
Man brukar välja en lackfärg i off-white.
Okej. Du måste förgöra honom.
Du kommer att bli barskrapad om inte du förgör honom först.
Ingen ska förgöra nån.
Det är för sent. Han har redan börjat.
Först ska du flytta från stan för att han ska starta firma.
Sen tvingas du till ett uselt jobb för att han inte kan försörja er än.
-Vad ligger hyran på? -Mer än jag skulle vilja.
Det klarar du. Han måste ju betala underhåll, det jävla monstret.
Han är inget monster - han är mina barns pappa.
Då är dina barn halvmonster, men du får uppfostra dem som människor.
Under det här linoleumgolvet kan det finnas ett fint trägolv.
-Nej, bara fuktskadad plywood. -Inte i den här gamla pärlan.
Hon har nog fina överraskningar åt oss.
Som rostiga avloppsrör? De var en fin överraskning.
Vem är det som betalar här, Craig?
Hör ni! Riv upp linoleumgolvet.
Då så.
Jaha... Vad händer? Hur är läget?
-Fönsterramarna kom inte i går... -Jag menar med dig.
-Hur är läget med dig? -Det händer inte mycket alls.
Vilken lyckost du är. Var glad för det, lyckost.
-Ge mig kardan... -Vi... Okej.
-Kan jag slå mig ner, amigos? -Visst, chefen.
Nej tack.
-Hur är läget med er, då? -Det är bra.
Jaså?
Njut så länge det varar - det är mitt motto.
Är du gift, Gabriel? Du vet...
-Nej, jag undrar om du har nån fru. -Ja, vi har varit gifta i nio år.
Det är ganska bra.
Jag? Kanske...
-Jag har ingen fru...längre. -Det är tufft att vara gift.
Framför allt när ens fru...
...gör knull med en fransk idiot.
-Herregud... -Ni vet...
-Han kan fixa en pistol åt dig. -Va? Nej, nej.
Men tack ändå, Gabriel.
Fan! Jäklar...
Allvarligt...?
Men vad gör du, Lila?
Om jag badar henne kanske pappa inte känner av sin allergi.
Då kan han sova med dig och jag kan få tillbaka mitt rum.
-Gumman... -Vilken röra!
Jag är inte allergisk mot Hannah.
Vad heter det där luftburna...? Jag är allergisk mot hundmjäll.
Ska vi googla det? Det här får hon ta hand om.
-Hej, Barb. Robert DuFresne här. -Varsågod och sitt.
-Hej. -Hejsan.
Frances? Robert?
Det här var ingenting som jag aktivt sökte.
Det bara hände...och jag fattade ett enda felaktigt beslut.
Jag har många gånger kunnat fatta "ett enda felaktigt beslut".
-Då är du väl en bättre människa. -Det är inte det jag menar.
-Vänta... Som vem då? -Vad då?
Vem har du haft möjlighet att fatta ett dåligt beslut med?
-Vill du ha en lista, eller? -Ja.
Hur kan det här vara relevant? Är det relevant?
Okej.
Ett bra exempel: Jag och en kvinna blev vänner.
Med tiden blev vi nära vänner.
Vi vara nära vänner, men aldrig på ett fysiskt plan.
Vid ett tillfälle diskuterade vi förvisso våra känslor för varandra.
Hon ville ta det ett steg längre, men jag visste att det vore fel.
Jag gick inte över gränsen. Jag höll mina äktenskapslöften.
-Så du var känslomässigt otrogen? -Jag var inte otrogen.
-Men det är väl ändå ett svek? -Vad pratar du om?
För mig är känslomässig otrohet lika sårande som fysisk otrohet.
Hon menar nog att intimitet är intimitet-
-oavsett om den är fysisk eller känslomässig.
-Vad pratar ni om?! -Vänta lite.
Du pratar om din gamla collegekompis Kathy DeSantis, eller hur?
-Att namnge nån leder ingen... -Nu blir jag fan rasande.
-Jag sa aldrig att det var Kathy... -De pratade jämt i telefon.
De mejlade och åkte till och med på en fiskeresa tillsammans.
Det var ju en gruppresa...
Jag blev så klart misstänksam och svartsjuk.
Då övertygade han mig om att jag hade tillitsproblem.
-Det hade du ju! -Jag började till och med i terapi!
Vad var det för fel på mig som blev så arg-
-på min man och hans platoniska "collegekompis".
-Vi pluggade... -Jag var misstänksam med all rätt!
Han var ju känslomässigt otrogen med henne från början till slut!
Jag var inte otrogen! Vi knullade ju inte!
Och? Vet du vad?
Jag vill höra varenda liten detalj om jag ska kunna gå vidare.
Jag behöver höra varenda liten detalj-
-om din känslomässiga otrohet med Kathy DeSantis.
Precis som du ville veta allt om min.
Okej. Först och främst... hade du rätt.
-Det var Kathy DeSantis. -Det vet vi.
-Men ingenting hände! -Ingenting fysiskt, nej!
-Varför pratar vi då om det? -Vem var det som bröt upp?
-Det var ömsesidigt. -Det är det aldrig.
Jag försökte vara artig. Det var jag som bröt upp.
-Eller jag var på väg... -På väg?
Till hennes hotell.
Det här precis det här jag försöker säga.
Hon var i stan med jobbet.
Hon bjöd mig till sitt hotell. Jag förstod vad det innebar.
Då förstod jag att jag behövde sluta prata med henne. Det var allt.
-Var det ett tårfyllt farväl? -Jag vet inte.
-Kramar? Bölade hon? -Nej.
-Det inträffade en incident. -Vad då för incident?
En väldigt allvarlig incident...
11 september-attackerna! Det var det som hände. Okej?
Jag kollade att hon mådde bra... Hennes hotell låg i det området.
-Men jag åkte raka vägen hem efteråt. -Va?
Det var allt.
Va?
Jag frågade dig om dammet på din bil.
Då sa du att du hade rusat till Ground Zero-
-för att ge vatten åt räddningsarbetarna!
Jag gjorde det! Det gjorde jag också...
Jag var ju ändå i området.
Skit samma. Jag gav ingen nåt vatten.
Alla affärer var stängda. Det var kaos!
Det var skitsvårt att köpa vatten! Jag hittade ingen bankomat!
Jag hörde att bankerna stod på tur, så jag var i fara!
-Wow! Eller hur? -Wow...
Helt jäkla otroligt...
Skönt, va?
Fan...
Så jag bara: "Otrohet är det ju bara om det är fysiskt."
Och de bara: "Känslomässig otrohet är lika sårande." Bla, bla, bla...
Allt är en jävla röra, kompis.
Det värsta är att jag inte kan prata med Frances om det.
Jag har ju mina jobbkompisar, men som chef måste jag vara stark.
Jag har funderat på att gå i terapi, men om alla terapeuter-
-är som den vi går hos är det slöseri med pengar.
-Jag tror inte ens på terapi... -Robert...
Nick!
Håll käften.
-Ursäkta? -Snälla, håll käften.
Snälla!
Förlåt. Gick det bra?
Hej, älskling.
-Förlåt, förlåt, förlåt... -Det är ingen fara.
Jag vet att det inte var meningen. Så ja...
Du är ju rätt drogad. Minns du inte att Diane försökte skjuta oss?
Det har rått en sorts tystnadens konspiration kring våra äktenskap-
-men nu räcker det för mig.
Det var en olycka. Jag borde inte ha haft en pistol hemma.
Framför allt inte där min lilla galning kunde hitta den.
Jävlar.
-Jag försökte bara skrämma dig. -Det lyckades du med.
-Du var så elak mot mig. -Jag vet. Jag ska sluta med det.
Den Nick vill ingen av oss ha med att göra igen.
En till sak... Du är som sagt fortfarande hög.
Kom ihåg att Diane sköt mot oss.
Robert! Du sabbar mitt rus. Gå och köp en Sprite åt mig.
Det här är jobbigt att se.
-Hej! -Hej, Barb.
-Hej. -Hejsan.
Jaha... Nick har vaknat.
Jag var och hälsade på i morse. Han såg ut att må bra.
-Han har gått ner i vikt. -Vilket sätt att gå ner i vikt på...
Jag ska skriva på hyreskontraktet för mitt konstgalleri.
-Va? -Ja. Det är en fin lokal.
-Den behöver renoveras lite, men... -Jag vet inte, Frances...
Tycker du verkligen att det är läge att öppna en butik?
Det är ett konstgalleri.
Hur som helst borde du vänta i några månader.
Det finns viktigare saker att tänka på.
-Vart ska du? -Parterapin leder ingenstans.
-Jag håller med. -Då slutar vi.
Säg till dr Henderson att det är...slut.
Hej.
Jag tänkte åka nu. Ska min advokat ringa din?
-Jag har ingen advokat. -Inte jag heller.
Kan man inte göra det här utan advokater?
Jag har ingen aning.
-Jag funderar ut nåt. -Nej, jag kan fundera ut nåt.
-Hur ska du kunna det? -Jag har ju min dator.
Jag funderar ut nåt. Du har mycket att göra.
Nej, jag måste bara fundera ut var jag ska sova i natt.
Det finns ingen anledning för dig att inte bo här.
Lägg av, Frances. Det finns tusen anledningar.
-Jag är verkligen ledsen, Robert... -Ställ inte till med nån scen nu.
Jag klarar inte det.
-Jag är ledsen. -Det är lugnt.
Kom ihåg en sak bara: Jag älskade dig hela tiden.
Och jag dig.
-Hej då, Frances. -Hej då, Robert.
Hej då.
Jag måste verkligen gå på toaletten. Du vet nog vad det betyder.
-Gå, du. -Tack.
-Kan du gå upp på övervåningen? -Visst.
Ditt sista minne av mig här ska inte vara...du vet...
-Jag förstår. Tack. -Tack.
Frances?
Jag ville bara säga ditt namn en gång till.
Fan! Lägg av nu... Vad fan...?
Text: Charlotte Saka www.sdimedia.com